Översatt av: jonne
www.divxsweden.net -nyaste svenska undertexterna på nätet
Han kom igen inatt och rev sönder mig som papper
Han öppnade mig som en blomma av smärta. Och det var skönt.
Han sjönk in i mig och satte mig i brand. Som alltid.
Fick mig att brinna inifrån och ut.
Hur vet du att det var djävulen?
Jag vet vad du tror. Du tror att jag pratar om min styvfar-
- för du tror inte på djävulen. - Låt oss prata om din styvfar.
Du känner till min styvfar. Du vet att jag skar halsen av honom.
Jag skar upp hans adamsäpple-
- som en mogen frukt på sommaren, så att han inte skulle säga ett ord.
Jag satt bredvid honom och såg honom dö.
Långsamt.
Det var enda sättet att hjälpa honom att sluta.
Med vad?
Sluta knulla mig!
- Du lyssnar inte. - Jag lyssnar, Chloe.
Du lyssnar inte med hjärtat. Bara hjärnan.
Din hjärna är problemet.
Du har ingen aning om hur det känns att inte anses pålitlig.
Du måste lita på mig också, Chloe.
Man kan inte lita på nån som tror man är galen.
Jag tror det räcker för idag.
Men jag tycker att vi gjort framsteg, fått reda på nya saker...
Vet du hur det är att brännas inifrån?
- Vet du? För du är död! - Släpp henne, Chloe.
Jag rör henne inte! Släpp mig!
Släpp mig! Släpp mig.
Tack.
Du gör mig galen! Sluta!
- Sluta! - Släpp!
Sluta!
Jag kan gå själv!
Ställ dig upp!
Titta. "Jag är läkare. "
"Öppna dörren. " Du är död!
In med dig.
Hon är knäpp.
Hej. Ursäkta.
Jag måste gå igenom några filer med dig på måndag. Har du tid?
- Kolla med Anna. Hon bokar in dig. - Tack. Ursäkta.
Nej, jag tänker inte skriva ut henne.
Om du vill driva detta, så begär att en domare förflyttar henne.
Tills dess är hon min. Tack.
Advokater. Kom in.
Vad händer?
Chloe pratar om våldtäkt igen och säger att djävulen kommer till hennes cell.
Det är tredje gången på tre månader.
Det har nåt att göra med hennes styvfar, kanske ånger-
- men istället för att acceptera minnet pratar hon om djävulen.
Ge det tid.
Jag har gett det tid. Tid och Elavil. Och Mellaril och Haldol.
Kanske är hon bara övermedicinerad.
Alla skapar sin egen verklighet till viss del.
Men det hon skapar är så långt från den sanna verkligheten...
Chloes hjärna har bara ett spår.
Just nu fungerar min hjärna inte alls.
Kom hit.
Du har en fantastisk hjärna.
Du löser det.
Kasta det på spegeln.
Detta är vad hon ser nu.
- En förvrängd bild av sig själv. - Vem är du i detta?
Jag är spegeln.
Om jag är spegeln och hon är spegelbilden-
- Vem är du då? - Jag kan se er bägge-
- så jag är Gud.
- Eller en utarbetad sjukhusbyråkrat. - "Gud" duger bra.
Kom ihåg, förmågan till undanträngning är ett överlevnadsredskap-
- Utan det skulle Chloe kanske inte överlevt.
Förlåt att jag avbryter det lyckliga paret.
Dr. Graham, vi pratade just om undanträngning som överlevnadsmekanism.
Jag hade en träff förra veckan som jag knappt överlevde.
Dina kärleksäventyr är säkert spännande-
- men tyvärr är jag på väg ut.
- Låt inte mig... - Nej, nej, jag ska gå.
- Jag sticker ut till Willow Creek. - Jag är här. Vi ses till middagen.
Håll ett öga på min fru åt mig, Pete. Ta den här.
- Nej tack. - Låt mig snoppa av den åt dig.
Rök den ikväll medan den är färsk.
- Godnatt, chefen. - Godnatt, ungdomar.
Ska vi dela på en sån där läcker ostfylld specialare.
Låter som ett bra erbjudande-
- men jag måste jobba. - Jag bjuder.
- Jag hatar pizza. - Alla gillar väl pizza?
- Du måste ju äta något. - Inte med dig.
Kom igen nu. Jag vill inte bli avsnoppad igen.
- Vem är därinne? - Shelley, för observation.
- Varför? - Hon fick ett anfall igen.
- Ökade du medicineringen? - Ja, 25 milligram.
Det är alldeles för hög dos.
Jag vill ha en kopia senast måndag.
- Okej. - Tack.
Jäkla generator. Inte nu igen.
Irene, är det du?
Jäkla elsystem. Fjärde den här veckan. Jag går och simmar.
Jag ska göra mitt jobb, så länge ljuset fungerar.
- Godnatt, Joe. - Hur många vändor?
55, men vem räknar?
Du har överträffat dig själv. Kör försiktigt.
- Tack. Hälsa frun. - Det ska jag göra.
Trots din bildning glömmer du paraply.
- Fick du mitt meddelande? - Ja. Ditt affärsmeddelande.
Hur var din träff med...?
Med vad-hon-nu-heter? Som alla mina träffar. Kort. Meningslös.
Hon reagerade inte på min humor, min pojkaktiga charm-
- så jag började prata om jobbet. Det uppskattade hon inte-
- och det var allt. Bara några drinkar, inte ens middag.
Hon är inte den rätta. I så fall vet man.
- Jag följer dig nerför backen. - Det behöver du inte.
- Jag ska hålla ett öga på dig. - När började du lyssna på chefen?
Häftiga skurar över hela norra Connecticut och New Hampshire.
- regn i Lennox County-
- översvämning i Lennox County och avspärrat...
- Jag kan inte släppa igenom dig. - Vad händer?
Det är hål i vägen.
- Hej, Bob. - Ingen bra kväll att köra.
Det är hål i vägen, Du kommer inte igenom. Tyvärr.
Åk 500 meter ner, ta till vänster.
Du vet bron där Doug och jag fiskar?
- Den lilla vita? - Ja, där kan du köra över.
- Tack. - Säg till Doug att ringa.
- Doug, är du hemma? - Ja, var är du?
Jag blev omdirigerad. Hur var Willow Creek?
Regnet sinkar arbetet. Det är en enda röra.
- Är allt väl? - Ja.
Doug.
Doug!
Mår du bra?
Hallå!
Herregud.
Jag är läkare. Jag ska ta dig till sjukhuset.
Jag ska hjälpa dig. Du kommer att klara dig.
Hjälp!
Någon!
Dr. Graham! Varför är jag här, Irene?
Hon blev vild.
- Kom tillbaka. - Ge mig 40 milligram Ativan.
- Släpp mig. - Stanna i cellen.
Spänn fast henne.
Håll henne borta. Ta bort henne.
- Lugna dig... - Vad gör du med mig?
Tack, syster.
- Allt väl? - Ja, hon lugnade sig.
Det här är tragiskt.
Miranda, det här är knepigt.
Tekniskt sett borde jag inte behandla dig-
- men jag fick rätten att göra undantag tills du förflyttats.
Allt vi pratar om stannar mellan oss.
Hur länge har jag varit här?
Tre dar.
Varför?
Du togs in på neurokliniken med ett kraftigt anfall.
Prover visade svaghet på vänster sida, känselförlust-
- allvarliga störningar i frontalloben. Du fick Haloperidol och Ativan.
När det var klart testade vi. Det visade negativt för PCP.
Men du spändes fast i en och en halv dag för att du inte skulle skada dig.
Och då gick du in i ett katatoniskt tillstånd.
Det här är första gången jag sett dig vid medvetande.
Jag vill prata med min man. Var är han?
Du är en logisk person. Du litar bara till fakta.
Varför säger jag detta?
Du fastställer min personlighet.
- Du tycker inte jag är impulsiv. - Och utifrån detta ska vi diskutera-
- en traumatisk händelse som gjort den här karakteristiken oanvändbar.
- Du tror att jag är i förnekelsefasen. - Analysera inte dig själv-
- försök bara minnas.
Vad är det sista du minns?
Jag minns Chloe.
Jag hade min fredagssession med Chloe.
Hur gick det?
Hon broderade ut sin våldtäktshistoria.
Jag träffade Doug.
Du var där.
När jag kom tillbaka till mitt rum, jobbade jag med Chloes journal.
Jag slutade, gick till poolen simmade, 55 längder-
- träffade Joe, fick mina nycklar. Gick till min bil. Du följde mig.
- Ja. - Men...
- Trafiken var omdirigerad. - Säg till Doug...
Jag var tvungen att åka över bron, så det gjorde jag.
Vad hände mer? Försök minnas.
Jag kom hem.
Jag såg Doug. Han satt i soffan.
Försök minnas.
Där var en flicka.
- Ja, där var en flicka. - Nej...
Jo, där var en flicka vid bron.
Inte enligt rapporterna.
Det var någon slags olycka.
- Flickan var blodig. På bron... - Jag vill fråga om Doug.
Vad är det sista du minns?
Varför frågar du om Doug? Jag berättar om en flicka jag såg.
- Hade ni äktenskapsproblem? - Nej, vi hade inga äktenskapsproblem.
Och varför talar du i dåtid?
Kommer du inte ihåg något om Doug? Inget alls?
Det är väl inget fel med Doug?
Jag måste berätta något som är väldigt svårt.
Nej...
Det är väl inget fel med Doug?
Miranda...Doug är död.
Du dödade honom.
- Nej! Nej! Nej! - Skötare!
Det gjorde jag inte.
- Det gjorde jag inte. - Skötare!
Jag gjorde det inte! Nej!
Nej! Jag gjorde det inte!
- Lugn. - Jag gjorde det inte.
Jag står på din sida.
En liten bit till.
Släpp, Rita.
Det är Dr. Grey.
Slå upp det. Titta inte på mig sådär.
Jag är den erkände mästaren igen.
Hej, Miranda. Välkommen.
Du är en av oss nu.
Du vet att jag inte hör hemma här, Chloe.
Om du är här, betyder det att du hör hemma här.
Här är du inte läkare. Och även om du talar sanning-
- så kommer ingen att lyssna. Vet du varför? För att du är galen.
Och ju mer du försöker visa att de har fel-
- desto galnare verkar du.
Du är osynlig nu.
Känner du det?
Rör mig inte.
- Är du rädd? - Nej.
Det borde du vara.
Det här är en dröm.
Drömlogik, en primär process, det är vad det är.
Jag drömmer. Jag drömmer.
Jag drömmer. Jag är inte galen. Jag drömmer.
Dags att vakna, sötnos. Det är morgon.
Jag vill prata med Pete.
Du får träffa Dr. Graham i sinom tid, men nu ska du äta frukost.
- Varför gör du så här mot mig, Irene? - Jag gör bara mitt jobb.
Du vill väl inte att jag ska hämta Jim?
Duktig flicka.
Det är dags för en dusch, sötnos.
Dags att tvätta bort dina synder.
Du är galen.
Ja, det är du. Du.
Försvinn. Försvinn.
Vad är det för fel på dig?
Jag tittade bort en sekund. Det är oacceptabelt.
Det är inte ditt fel.
Patienter hittar alltid sätt att skada sig själva, om de vill.
- Jag trodde inte hon var en skärare. - Inte jag heller.
Shelley säger att Chloe hotat Miranda-
- så jag satte henne i isolering för dan.
- Hur mår hon? - Hon är ett vrak.
Jag har aldrig sett någon bli galen så fort.
Hon skar sig 35 gånger, mycket blod, men det är ytligt.
- Med vilket redskap? - Troligen en skalpell-
- men hur hon fick tag i den har jag ingen aning om.
Hej, Tony. Vi klarar oss själva.
Du tror jag gjorde det själv, eller hur?
Gjorde du det?
Nej.
Då vet jag inte. Vem gjorde det då?
Chloe, eller...?
Jag vet inte.
Du erkänner att du har svårt-
- att skilja på fantasi och verklighet, så det vore möjligt?
Som läkare förstår jag att du tänker så.
Men något håller verkligen på att hända mig.
Och just nu?
- Vad då, just nu? - Är detta en hallucination?
Är det det?
Jag föreslår att vi ökar medicineringen-
- tills saker blir begripliga.
Eller tills jag kan få en ny läkare.
Ursäkta?
Eftersom jag hallucinerar och inte kan komma ihåg saker-
- så kan du hjälpa mig med en sak. - Jaså. Andas in.
Hade vi en affär?
Nej.
Ville du det?
Ja.
Trodde du att jag ville?
Ja.
Varför hade vi inte det då?
För att du var gift med chefen.
Men det är jag inte nu.
Jag är här...
Jag försöker hjälpa dig.
Varför litar du inte på mig?
Man kan inte lita på någon som tror man är galen.
- Phil. - Hej, Miranda.
Jag behöver prata med dig en stund. Det gäller Pete.
Vad är det med honom, Miranda?
Jag tycker inte han borde behandla mig.
Är klagomålet på en personlig nivå?
Pete är den bästa läkaren jag har nu.
Och han har mitt fulla stöd. Nu får du ursäkta mig, Miranda.
- Miranda. - Hej, Teddy.
- Hur behandlar de dig? - Som om jag vore galen.
- De tror jag är skyldig. - Okej. Tack.
- Men jag är oskyldig, Teddy. - Sätt dig.
Nu pratar vi inte om vad du gjort eller inte gjort, okej?
Det viktiga är vad jag kan göra för dig nu.
Åklagaren vill förhöra dig redan nästa vecka.
Nästa vecka? Vi har inte ens haft tid för undersökningar.
Vi kan inte ha förhör nästa vecka.
Som din advokat måste jag säga att bevisen är överväldigande.
Du är bunden till platsen. Sheriffen såg dig köra hem.
Grannarna hörde skriken.
De har mordvapnet med dina fingeravtryck på.
Dina fingeravtryck finns överallt.
Men jag har inget motiv, Teddy.
Varför skulle jag göra så? Kanske dök någon av hans expatienter upp.
Har ni tittat om någon rymt?
En sån person skulle ha motiv. Om jag var där skrek jag naturligtvis.
Kanske kom jag i chocktillstånd.
Vår enda chans är att hävda tillfällig sinnesförvirring.
Och jag vet inte om det kommer fungera. Du är en lysande psykiater.
Juryn kommer att tänka: "Om hon ville döda någon-
- skulle hon förmodligen kunna fejka sinnessjukdom. "
- Jag är inte galen. - Det är det som är poängen.
Nej, poängen är att jag är den enda som tror att jag inte dödade min man!
Tror du jag är galen?
Det spelar ingen roll. Glöm det.
Sheriff Ryan är här. Han vill prata med dig.
Du vet att han var Dougs bästa vän, så jag råder dig att låta bli.
Det går bra. Jag har inget att dölja.
Fem minuter.
Hej, Bob.
Miranda.
Jag har bara några frågor som behöver redas ut.
När du först kom in och han satt i soffan...
När vi rekonstruerar brottet antar vi att första slaget kom framifrån.
Vilket innebär att han måste sett det. Och det vi inte förstår är hur han...
- Varför gjorde du det? - Sheriffen...
Hur kunde du döda Doug? Han älskade dig.
- Det är frågan jag undrar över. - Du behöver inte besvara några frågor.
Jag har inga svar på frågorna, Bob.
Inte? Fundera ut några då, för du ligger illa till.
Det räcker, sheriffen. Det räcker!
Jag vill att hon ska berätta varför.
Vi är klara. Det räcker!
Vi dödar en av dina vänner, så får vi se hur du känner dig!
- Ingen chockbehandling, sa du ju. - Det här är chockbehandling!
Sluta. Ta inte fram dem.
Titta inte på dem.
Jag fick plocka upp honom från golvet. I bitar!
Miranda, vad är det där?
"INTE ENSAM"
Det är ingen fara, Miranda.
- Varför gör ni så här mot mig? - Nu går vi. Vi är färdiga.
- Varför gör ni så här mot mig? - Lugn.
Varför gör ni så här mot mig?!
Kom in.
Sätt dig.
Du ville träffa mig.
Jag var där.
Jag var där när Doug dog.
Men jag var inte ensam.
Och det är vad "INTE ENSAM" betyder.
- Vem var där? - Jag vet inte vem det var.
Jag vet inte vem det var. Men någon mer var där.
Miranda.
Vi vet att du inte har någon familj kvar. Vi är din familj nu.
Jag vet. Jag vet ni...Jag vet.
Vi ska göra allt vi kan-
- för att hjälpa dig.
Och få dig att känna att du kan lita på oss.
Men det är ett förhör planerat.
Sitt ner.
Vem är den här flickan?
- Sätt tillbaka bilden. - Vem är flickan?
Det är min dotter Rachel.
Nej, det är flickan jag såg vid bron. Det är den flickan.
Hur mår hon? Var är hon?
- Det är omöjligt. - Det här är flickan som jag sett.
Den här flickan.
Hon är död.
Rachel dog för fyra år sen.
Jag är en rationell människa. Jag tror på vetenskapen.
Jag tror inte på det övernaturliga. Och jag tror inte på spöken.
Men om du är Rachel Parsons spöke-
- skulle du släppa ut mig ur den här cellen.
Bob, glömde du den här?
Jäklar. Petes kontor.
Chloe.
Chloe!
Hjälp mig!
Släpp mig Släpp mig!
Se till Chloe! Se till Chloe! Hon behöver hjälp!
- Pratade du med Chloe? - Ja.
- Blev hon våldtagen? - Nej.
- Hurså? - Såg du till henne?
Om jag...? Hon sågs till. Naturligtvis.
Han hade inte tid.
- Hennes ansikte då? Hon fick ett sår. - Hon sprang in i en vägg. Själv.
Jag såg en tatuering. Sa hon något om en tatuering?
- Sätt dig. En tatuering? - Ja, en tatuering.
En kvinna i lågor, med händerna så här:
- Som en biblisk bild. - Anima sola?
- Ja, anima sola. Det såg jag. - Det är en vanlig arketypisk bild.
Kvinnan i kedjor som inväntar sitt öde.
Jag pratar om något jag såg på en mans bröst.
Du har en kris.
Den här bilden passar ditt sinnestillstånd.
En kvinna i skärselden.
Förklara en sak för mig.
- Rachel Parsons begick inte självmord. - Hon hoppade från en bro.
- När jag såg henne... - Hon sköljdes en mil nedströms.
- Hon blev skuren. - Såg du henne?
- Ja. Någon skar henne! - Så polisen och läkarna har fel?
Kanske har de det!
- Jag såg henne. Hon hör ihop med mig. - Villfarelser, hallucinationer...
Hur vet jag inte.
Inget psykiatriskt skitsnack! Jag kan det alltför väl!
Bra. Besparar mig besväret.
Glascellerna har problem med elen. Du flyttas till en psykavdelningscell.
En grej till, så åker du på isolering. Klanta dig inte.
Rachel Parsons var där. Jag vet inte om hon var död eller levande.
Men flickan kom till mig.
Hon kom till mig.
Hej, Chloe.
Jag är ledsen.
Jag är ledsen att jag inte trodde dig.
Du måste berätta vem som gjorde det här.
Säg hans namn, Chloe.
Säg det. Berätta för mig.
En sak säger jag: Han kan ta min kropp-
- men han får aldrig min själ. Aldrig.
Djävulen.
Så ja.
Han sa att du står på tur.
- Försök hålla dig vaken. - Ja, frun.
Om du behöver mig är jag i fikarummet.
Släckning.
Låt mig vara!
- Ser inte ens ut som en riktig myra. - Den har discobollar till ögon.
Insektsfilmer är suveräna.
Vad är det där?
Det är dr. Grey. Hon försöker ta livet av sig.
Avdelning C, vi har suicidalt beteende i cell 33. Skickar förstärkning.
Öppna!
Dr. Grey är i knipa!
Nummer 33, öppna nu!
Jäklar, vilken röra.
- Håll henne, jag medicinerar. - Varför? Hon är redan borta.
Säg inte emot.
Herregud! försiktigt. Nej, skada mig inte.
Hejda henne! Hon har mina nycklar!
Hallå! Vänta! Hallå!
En fånge rymmer! Block tre!
- Följ med mig. - Okej.
Den här vägen. Kom igen!
Tomt!
Dela upp er! Fortsätt!
Hon går upp i norra tornet!
Helvete!
Det är redan öppet!
- Hon är på övre våningen! - Stanna!
- Dr. Grey! - Hon är på väg till första!
Sätt fart!
Andra hållet!
I cirkel tillbaka.
Kom igen, Hank.
Tror inte hon klarade sig hit i vilket fall.
I alla fall kan hon inte komma ut.
Kurragömma. Ju längre den varar, desto mer övertid får vi.
- Du borde vara professor. - De sätter på de snygga studenterna.
Nu sticker vi. Jag tror inte hon är här.
Jag tar det.
Är det klart här?
Vi kollade korridor fyra och fem.
- Vi ska till sex och sju. - Okej, det är Joe, vid receptionen.
- Vad pågår därnere? - Ser mörkt ut därnere.
Vad menar du?
Det är fjärde gången den här månaden. Men strunt i det.
Tack.
- Tog lång tid. - Jäklar.
Du, Joe.
Ser du något? Ja, nu när monitorerna slogs på.
Något blixtrade förbi kamerorna i korridor sex
Frank, östra flygeln. Don, ta västra. Jag tar trapporna.
Här, ta min bil. Sätt fart.
Vad begär du av mig?!
Okej. Och nu då?
Nej, Miranda!
Doug?
Nej, Miranda, nej.
Gör det inte! Snälla!
Nej! Miranda, nej! Snälla!
Jag ber! Gör inte så här! Nej!
Nej! Miranda, vänta! Gör inte så här, snälla, Miranda!
Nej, Miranda, nej.
Gör inte så här, Miranda! Jag ber!
Jag älskar dig. Vad har jag gjort?
Varför? Varför?
Varför jag?
Varför?
- Willow Creek. - Hur var det i Willow Creek?
Det här regnet sinkar arbetet. Det är en enda röra.
Vi ses om några dar.
Det är bra att vara Gud. Jag älskar dig.
- Släpp kniven! - Släpp pistolen!
- Släpp kniven!
- Släpp du! - Herregud.
Vad?
Hjälp mig, snälla! Hjälp!
Carter, kom hit nu!
Hjälp mig, snälla! Snälla!
Allt jag kan säga är att flickan identifierats som Tracy Seavers.
Hon anmäldes saknad för två veckor sen. Hon hittades i morse i Willow Creek-
- vid en gård ägd av Dr. Douglas Grey. Hon vårdas nu på sjukhus.
Kan hon tala? Har hon sagt något?
- Inga kommentarer. - Finns det fler? - Det kan vi inte bekräfta. Ursäkta.
Sheriffen, tar FBI över utredningen?
Fråga FBI om det!
Vi behöver henne på sjukhuset för medicinering.
Överväg husarrest i väntan på rättegång, med tanke på omständigheterna.
Igår kväll slog er klient ned en vakt-
- överföll en sköterska, flydde från en anstalt, stal en bil...
Och räddade en flickas liv.
- Hur visste hon att flickan var där? - Jag vet inte.
- Det viktiga är... - Kvinnan är fortfarande mordmisstänkt!
Kom med.
FBI säger att det kan finnas fler offer.
Det fanns nålar därnere, en videokamera.
När pressen får nys om det här, blir det liv.
Jag behöver svar och har ont om tid.
Så din klient ska ingenstans förrän mitt team...
Jag behöver prata med henne.
Det är svårt att tro att Doug gjorde nåt sånt här.
Vi arbetade länge ihop. Jag kände honom ganska väl.
Hur kunde jag vara så blind?
Du var inte ensam, Phil.
Kan min dotter ha varit ett av Dougs offer?
Ja. Det är vad "INTE ENSAM" betyder.
Rachel försökte säga mig att hon inte var Dougs enda offer.
Och hela tiden-
- trodde vi att vårt barn hade tagit livet av sig.
Du förstår, till och med sen hon försvann, så...
Så...
- Vad? - Jag drömde återkommande om henne.
Till slut tog jag medicin för att få bort drömmarna.
Vilken slags drömmar?
Hon brann i lågor, i fruktansvärda smärtor.
Jag kunde inte rädda henne.
Jag såg henne på samma sätt, brinnande i lågor.
Vad betyder det?
Miranda, jag... Det finns nog ingen verklig förklaring.
- Det är en dröm, en villfarelse. - En villfarelse vi tycks dela.
- Ja. - Pete.
Jag talade just med Parsons. Jag har haft fel om allt fram tills nu.
Nu är det tydligt. Våldtäktsmannen i fängelset har koppling till morden.
Det har med tatueringen att göra.
Miranda, du måste sluta nu. Förstår du?
Varje gång folk börjar ta dig på allvar, börjar du prata om dina villfarelser.
- Jag är inte förvirrad. Jag är besatt. - Jag tror inte på spöken.
- Inte jag heller, men de tror på mig. - Det var ju toppen.
Nu går vi.
Jag behöver prata med sheriff Ryan.
Han jobbar med FBI-teamet. Han kommer inte tillbaka ikväll.
- Det är viktigt. - Jag ska lämna ett meddelande.
Tack.
Skit samma.
Du ville prata med mig?
Ja, jag vill prata med dig. Den här gången kanske du lyssnar.
Förra gången ville du bara skrika och gorma och anklaga mig.
- Var det vad du ville tala om? - Nej, jag ville tala om fakta.
De ser annorlunda ut nu, eller hur?
Vet du vad som händer med en småstads- sheriff när FBI tar över?
- Om du vet något... - "INTE ENSAM".
- Vad? - "INTE ENSAM".
Jag vet vad det betyder. Det finns två mördare.
Parsons och jag såg en flicka brinnande i lågor.
Sen såg jag Chloe våldtas av en man med en Anima Sola-tatuering.
En brinnande kvinna. Fattar du?
Det låter galet. Pete sa det till mig.
Berättade du för Pete? När?
Ja. I eftermiddags. Hur så?
Jag tror inte du är galen. Jag vet inte varför han avfärdar det.
- Såg du den här tatueringen? - Ja, jag såg den. På en man.
En del seriemördare jagar tillsammans.
Klassiskt mästare-och-lärjungesyndrom.
Så vi letar efter lärjungen? Vem kan det vara?
- Jag vet inte. - Du är psykiater.
- Vem skulle göra nåt sånt här? - Låt se.
Han växte förmodligen upp i ett hushåll-
- med en frånvarande far. Han utvecklade-
- ett besatt beroendeförhållande till sin mamma-
- som sen utvecklades till en olämplig sexuell dragning.
Han njöt förmodligen av att tortera smådjur som barn.
Och som man är han helt förvirrad i sin sexualitet.
Sån är han.
Låter knäppt. Men en sån kille kunde verka smart och normal, eller hur?
- Ja, de brukar göra det. - Jag vill inte skrämma dig-
- men om det finns en andra mördare, försöker han dölja sina spår.
Du är ett hot mot den här killen. Vem vet vad du känner till?
Jag vet inget mer.
Du såg tatueringen, hittade flickan.
- Ja, men det var på instinkt. - Den här killen riskerar dödsstraff.
Han kan inte unna sig lyxen att tro på spöken eller instinkter.
Han måste tro att Doug bekände för dig.
- Det gjorde han inte. - Kanske sa han det inte rent ut, men...
Ja, du är ju psykiater.
Det finns många sätt att bekänna.
Jag försöker bara tänka mig in i den här killens situation.
Varför tog han sig inte tillbaka till Willow Creek?
- För att undanröja flickan och bevisen? - Ja.
Det är så man åker fast. Om man får panik.
Bättre att dammet får lägga sig. Men vad gäller dig-
- är han desperat.
Tillräckligt desperat för att-
- prata med mig - Du har rätt.
Jag passar in i profilen.
Långvarig vän till Doug, tillgång till fängelset.
Har aldrig njutit av att tortera djur, dock.
Sluta!
- Nej! - Jo!
Du kan inte döda mig!
Nej, men när det här verkar ska jag ha mer kul med dig än Doug nånsin hade.
Hjälp!
Miranda!
Helvete!
Hjälp mig! Hjälp!
Hjälp mig!
Okej.
Du försökte fly, Miranda.
Det betyder att jag kan göra vad jag vill med dig.
Rachel var inte den första, vet du.
Doug dödade en flicka när han var 15 år gammal!
Jag hjälpte honom begrava kroppen.
Vad har man vänner till?
Vi blev äldre. Men man tappar aldrig smaken för unga flickor.
Sen höll vi upp länge.
Men sen såg Doug den söta Rachel.
Det gick bara inte att motstå.
Sen hade vi roligt ute i Willow Creek!
Allt var perfekt.
De där flickorna gjorde vad som helst. Vi var deras gud.
Tills du...
Miranda!
Vi vet båda att du inte kommer ut härifrån.
Så låt oss vara logiska och avsluta det här.
Tack, Miranda.
Rachel?
Det här är inte logiskt. Du är redan död!
Logik är överskattat.
Jag är ledsen, Miranda.
Det har gått nästan ett år och jag har fortfarande mardrömmar.
- Ibland vaknar jag skrikande. - Det är normalt.
Nej, inte de här drömmarna. Alla trodde du och jag var galna-
- men vi såg sanningen. Mer än de kunde se.
Har man en gång öppnat dörren, kan man aldrig stänga den.
Jag stängde den. Sen låste jag den-
- och sen slängde jag bort nyckeln. - Jag hoppas det är sant.
- Mitt tåg går om en halvtimme. - Okej. Lycklig resa.
Lycka till med ditt jobb!
Jag vill tacka dig för allt du gjort.
- Du hjälpte mig verkligen. - Du hjälpte mig.
Du lärde mig lyssna. - Tack.
Vi klarade det.
Nej!